Vi gjorde vort bedste, men Deres søn er død.
Jeg så da, han trak vejret.
Læger kan jo også tage fejl.
- Ikke denne gang. - Jeg vil se ham.
Ja, naturligvis, men De må ikke lade Dem narre.
Det kan se ud, som om han trækker vejret. Det gør han ikke.
Det er bare iltapparaturet.
Jeg vil gerne overflytte ham.
- Jeg må skaffe penge, hvis man... - Det er formålsløst,
Det er svært at forstå begrebet hjernedød.
Han får ilt via respirator.
Derfor ser det ud til, han ånder, men hjernen er død.
Min søn er meget stærk. Han er jo kun 16 år.
Hvis De siger, han trækker vejret, er der måske et håb.
Det er apparaturet, som min kollega siger.
- Det tror jeg altså ikke på. - Vi har desværre utvetydigt bevis.
Det sidste encefalogram viste intet udslag. Det betyder hjernedød.
Det gør ikke noget, hvis han bliver lidt dum, bare han lever.
Frue, Deres søn er død.
- Juan? - Han er død.
- Skal vi kontakte noget familie? - Nej.
Jeg er alene. Min mand døde for to år siden af hjerteslag -
- og min svigermor er ikke til noget.
Hun skulle partout give min søn den motorcykel.
Fanden tage den motorcykel! Jeg sagde det til ham.
"Tænk, hvis nu der sker en ulykke!"
- Den slags sker hver dag. - Hver dag?
Jeg mister altså ikke en søn hver dag.
- Sværg på det. - Hvad...?
Sværg på, at min søn er død.
Det er første gang, vi bliver bedt om det.
Rolig.
Jamen, frue, vi sværger på, at Deres søn, Juan, er død.
"... forsvarsløs over for den snigende galskab... "
"Jeg går altid i noget, du har givet mig. I dag er det støvlerne. "
"Husker du, du måtte hjælpe mig med at få dem af om aftenen?"
"De mindede mig om dig, så jeg tog dem på til ære for dig."
"Nu klemmer de... Til tider er mindet om dig som de støvler. "
"Det klemmer om hjertet, så jeg dårligt kan ånde."
"Jeg kan altså ikke få dem af!"
- Kan De undvære 1000 pesetas? - Jeg har ingen penge.
- Så 500...? - Jeg har ingen småpenge.
Hvis du hjælper støvlerne af mig, får du 5000 pesetas.
- Skal vi gå over til trinnene? - Hvor?
Trinnene ved springvandet.
Kom og sæt dig her.
Først den her.
Nu skal du bare se.
Det var pokkers. Du skal også hjælpe med.
Hvis jeg trækker, falder jeg bagover.
Nej, vent lige lidt.
Nej, giv nu slip i mit ben!
Tag fat i hælen og træk ned. Og spidsen skal presses opad.
- Sådan her, ikke? - Jo.
Nej, hold op.
Lad være.
Nej, det går ikke.
- Vi bliver gennemblødt. - Jeg elsker regn.
- Ikke jeg. - Min ven kan hjælpe med.
- Nej, tag nu bare pengene. - Tak.
- Sikke et vejr. - Ja. En kaffe med cognac.
Jeg må lige ringe.
Styrelsen for transplantationer.
Det er Leo, Betty's veninde. Må jeg tale med hende?
- Hun er til seminar i dag. - I Madrid?
Ja, i Madrid. På konferencehotellet.
- Hvor de plejer at være? - Ja, det er nok først slut i aften.
- Skal jeg lægge besked? - Nej, tak.
Følelser: Sorg, vrede, smerte... Adfærd: Aggression, søgen, støtte...
Var Deres søn optaget af samfundsproblemer?
Jeg ved ikke rigtig... Han ville være militærnægter.
Han var imod vold, intolerance, krig og den slags.
Vil det sige, han tænkte på andre?
- Talte De ofte om døden? - Døden? Han var kun 16 år.
Vi spørger, fordi nogle mennesker vælger at donere deres organer.
- Måske ønskede Juan... - En transplantation? Er der håb?
Der er skam håb. Bare ikke for Deres søn, men for andre.
De må forstå, at Deres søns organer kan redde mange.
Med Juans alder og gode helbred betyder det nok fem liv.
- Men det kræver tilladelse. - Nu må De ikke plage mig mere.
En dame i venteværelset advarede mig. Min søn skal ikke lemlæstes.
Det er et enkelt indgreb, som ikke ændrer hans fremtoning.
- Jeg vil gerne se min søn. - Ja, men tænk over det.
80% af familierne giver deres tilladelse.
For dem er det en stor trøst. Vi taler af erfaring.
- Hvem får så organerne? - De, der har størst behov.
- De går ikke bare til en araber? - En araber?!
De går til de mest trængende uanset race og social status.
Jeg har læst, at hovedrige arabere fører en livlig handel med organer.
Det sker måske i ulande. Spanien er med i slammen...
- Sammenslutningen. - Slammen...
Sammenslutningen for organdonation.
Det foregår helt åbent. Undskyld...
Bliver de så i det mindste i Madrid?
Det må vi ikke oplyse om.
Lad mig lige overveje det nogle dage.
Jeg kan ikke tænke klart lige nu. Jeg vil bare gerne se min søn.
Det kan desværre ikke vente. De får et par minutter at tænke i.
Tag Dem den tid, De behøver.
Kan vi være behjælpelige, må De sige til.
Vi vil ikke blot kræve ind. Det burde vi have sagt fra starten.
Det er aldrig for sent. Kom.
- Alle tiders, Manuela. - Blev det ikke lidt tårevædet?
Du bliver bedre og bedre. Jeg spoler tilbage.
Har I kommentarer undervejs, stopper jeg.
- Hvad synes du, Roberto? - Ringe!
Hun ville ikke fatte det med hjernedød.
Glem, jeg er sygeplejerske, men de færreste kender jo et encefalogram.
Det er ikke nemt at forklare eller forstå.
Forældre vil være i dyb sorg -
- og klamre sig til det mindste håb.
Man kan ikke foreslå organdonation, før familien har accepteret døden.
Det skal fremstilles meget klart og respektfuldt.
Da det med araberen blev nævnt, mistede jeg helt besindelsen.
- Du fordømte Manuelas reaktion. - Nej, moderens. Jeg er ikke racist.
Du reagerede logisk.
Og da jeg snublede over ordene, var det ved at gå helt galt.
- Jeg var ved at tisse i bukserne. - Manuela!
I må bare ikke dømme folk. Det er utrolig vigtigt.
Smerte og angst retfærdiggør selv den groveste reaktion.
Leo, hvad vil du her?
Jeg må tale med dig et øjeblik.
- Er der noget? - Nej, men det regner.
- Det var på tide. - Vent i cafeteriaet.
- Vi ses, Leo. - Farvel.
- Hvad er der? - Vil du hjælpe mig støvlerne af?
- Jeg kan ikke selv. - Leo!
Ikke det blik! Hvad skal jeg gøre?
Blanca har fri i dag. Jeg ringede, men kunne ikke få fat i hende.
Kom her... Du er jo gennemblødt.
- Jeg har en elendig dag. - Sæt dig.
Kom, op med foden.
- Den sidder godt fast. - Ja.
Jeg fik dem af Paco for to år siden.
Om aftenen på hotellet hjalp han mig med at få dem af.
Den anden.
- Herligt! - Leo, sådan kan du ikke fortsætte.
- Hvad mener du? - Flere støvler?
- Ja, men de her glider let. - Du er alt for skrøbelig.
Jamen, hvad skal jeg gøre, Betty?
- Tak. - Skal vi spise sammen i aften?
Gerne, hvis du kan.
Du skal ikke være urolig. Så skidt er det heller ikke.
Jeg ender da med at blive anonym alkoholiker.
- Talte du med Angel på El País? - Endnu ikke.
- Vil du ikke? - Jo, men jeg kan ikke lide det.
Pjat! Angel er alle tiders ven. Gør det i morgen eller overmorgen.
- Har du sagt, hvem jeg er? - Nej, fortæl det selv, hvis du vil.
Alt ud over at drikke er alt så svært.
Du må i gang med noget og ikke bare vente på, at Paco ringer.
- Jeg kan ikke lade være. - Vi kan da få professionel hjælp.
Det har jeg ikke brug for. Jeg har brug for Paco.
Leo, du er ikke ene om at have problemer med manden.
Det er da ingen trøst.
Blanca, jeg skulle sige dig noget, men det er væk.
- Tag en tablet. - Ja.
Jeg husker intet, men de her gør mig skrupliderlig.
- Fosfor er et afrodisiakum. - Hvad betyder det?
Nå ja... Hvis han ringer, siger du bare, jeg ringer i aften.
Hvis han spørger, hvordan det går, lyver du bare og siger strålende.
Det er min søn. Han tog flaskerne. Jeg slæbte på så meget.
Jeg kommer for sent!
- Hej, mor. Har du sagt det? - Nej.
- Hvad venter du på? - Jeg kan ikke forlade staklen nu.
Vi kan ikke lade den chance gå fra os.
Jeg skal se en kontrakt, før jeg tror på noget.
- Du øver. Resten ordner jeg. - Ja, og det bekymrer mig.
Hvilken producent giver dig penge uden at have set noget?
Smut ned med affaldet.
- Han kræver vel noget til gengæld. - Sikke noget vrøvl!
Find en anden. Jeg har ikke danset i årevis.
- Mine nyrer er ødelagt. - Hold nu op! Du er den bedste.
Jeg var den bedste. Det er mange år siden.
Trykkeriet er det bedste sted på avisen.
Ja, det er selve hjertet.
Uden det her bliver der ingen avis.
- Undskyld... Angel? - Det er mig... Vi ses.
- Jeg er Leo. - Hvem?
- Leo Macias, Bettys veninde... - Det er sandt. Betty sagde, De kom.
Det er lidt vovet, men jeg vil gerne skrive til avisen om litteratur.
Jeg sagde jo, det var vovet.
Lidt vovemod kunne vi godt bruge i tillægget.
- Har jeg læst noget af Dem? - Nej.
- Virker jeg så udannet? - Næ, men jeg har intet udgivet.
Jeg forventer intet, blot fordi jeg kender Beatriz.
Jeg tog lidt med, så De kan vurdere min stil.
En roman og to essays.
Men jeg skal ikke tage Deres tid. Tak, fordi de tog imod.
- Lad os snakke lidt på mit kontor. - Så må jeg lige på toilet.
Det er første dør.
- Har De skrevet "Kølerummet?" - Naturligvis.
- Den er ikke signeret. - Det glemte jeg.
- En kaffe? - Ja, tak.
- Hvornår begyndte De at skrive? - Omkring tiårsalderen.
Af økonomiske grunde flyttede vi til Extremadura.
Tak... Alle naboer var analfabeter.
For lidt småpenge skrev jeg deres breve og læste dem, de fik.
Siden er jeg ikke ophørt med at læse og skrive.
- Vil De have lidt? - Nej, tak.
Har De nogen litterære præferencer?
Nej, jeg vælger det, jeg kan lide og undgår spansk litteratur.
- Og... - Flere betingelser?
Ja, jeg foretrækker at skrive under pseudonym.
Det er i orden. Hvilke forfattere holder De af?
Primært kvinder. Eventyrlige, livstrætte...
Gale kvinder som Djuna Barnes, Dorothy Parker -
- Flannery O'Connor, Virginia Woolf, Edith Warton, Isak Dinesen...
"Smerte og liv" handler om dem. Derfor har jeg dem lige på tungen.
- Kvindelige forfattere er også mig. - Fint.
- Hvad mener De om Amanda Gris? - Hvorfra ved De, hun er kvinde?
Der er intet foto af hende. Ingen kender hende.
Næ, det er sandt, men stilen virker meget feminin.
En blanding af Barbara Cartland og venezuelansk tv-soap.
- De er måske ikke til det følsomme? - Jo.
Men det, De nævner, har ikke meget med følelser at gøre.
Der er ingen smerte eller vildskab. Kun rutine, eftergivenhed og føleri.
Det er jeg ikke enig i.
Kan De ikke skrive nogle sider om det?
Jeg er vist ikke den rette. Jeg afskyr Amanda Gris.
Fint! Vi bringer ofte en klumme om den slags, én imod og én for.
- Deres bliver trykt først. - Jeg vil ikke rakke hende ned.
Mit liv er negativt nok i forvejen. Jeg har ikke brug for mere -
- og slet ikke for penge.
Farvel.
Jeg...
Hvor er jeg dum!
- Ja. - Rosa, det er Leo.
Kom ind!
- Leo! - Hej, Rosa.
- Hvad har du med? - Lidt tøj.
- Hvis det ikke passer... - Det gør det da!
Det er jo helt nyt.
- Det er jo min skat! - Hvordan går det, mor?
- Ikke så godt. - Hvorfor?
- Hun er lidt nedtrykt. - Det er vejret og Madrid!
Ja, og så de nerver. Hun hidser sig op!
Ti stille! Din søster mener, det er nerver og opspind.
Det er da nok vejret. Jeg har det også sådan.
- Mine ben er tunge som bly. - Ja, du må da ud og røre dig.
- Kan du ikke gå med hende, Rosa? - Hun vil jo ikke.
Jeg bliver jo slået ned af skinheads eller kørt ned af en bil.
De skinheads glor altså altid efter mig.
Ja, for du råber altid svin og hippie efter dem.
Jeg ved jo ikke, hvem der er hvem, når jeg ikke kan se.
- Og du vil ikke til øjenlæge. - Her er den sidste af Amanda Gris.
- Jeg kan jo ikke læse mere. - Det kan jeg.
Sikke en fin samling.
Jeg må hen og sidde bekvemt. Jeg er så øm i ryggen.
Din søster elsker de forgyldte stole som en anden sigøjner.
Her triller jeg tommelfingre hele dagen. Jeg kan jo intet se.
Øjenlægen siger, du kan få synet tilbage.
Din søster vil have mig opereret. Det nægter jeg!
Aldrig i livet! Når jeg dør, kan I gøre ved mig, hvad I vil.
- Det må du ikke sige. - Bare rolig, jeg siger ikke meget.
- Jeg nævnte bare ordet øjenlæge. - En operation er som en melon.
Skræller man den ikke, ved man ikke, om den er god eller rådden.
- Sandt nok. - Nu er hun også filosofisk!
Filosoffen skal på toilet. Hun har forstoppelse.
Uden stikpiller får jeg ikke skidt ordentligt igennem.
Hum dig! Skal jeg måske springe over?
- Der kan du se. - Hun er utrolig!
Ingen tålmodighed. Hun skider løs og propper stikpiller i sig.
Jeg har jo slet ikke budt dig noget! Jeg laver lidt til dig.
- Vil du have kaffe? - Ja, tak.
Jeg kan intet sige, uden at hun farer op.
Det er alderen. Hun savner landet.
Moster Petra og Bedste blev også gale. Mor har det i blodet.
- Tag lidt blæksprutteringe. - Nej, bare kaffe.
Hvad så med os? Vi har jo det samme blod.
Hun går klædt som en tigger.
Lidt budding? Det er mælk og æg. Det kan du da ikke afslå.
- Jeg tog lidt med. - Du har givet os nok.
Hold nu op, Rosa.
Så tager jeg det som lån, til Santiago får arbejde.
- Hvordan går det? - Han laver intet og bæller bare løs.
Og mor plaprer løs. Jeg er virkelig presset.
- Jeg må nok tage mig af hende. - Det kan du da ikke.
- Du har nok at se til. - Jeg er vant til det.
Kritiserer I mig nu? Du skal ikke høre på hende.
Var benene bare som hovedet. Mærk de kolde hænder.
- Brug dog den slåbrok, du fik. - Den er alt for fin.
- Du fik den for at bruge den. - Den gemmer jeg hellere.
Jeg er flov over at gå ud med hende.
Din søster er på nakken af mig! Du er fuldstændig som søster Petra.
Du er som din søster, dine tanter og bedstemor.
- Lad nu vore gener ligge. - Ja, jeg tager hjem.
- Der er jeg ikke i vejen. - Det siger jeg da ikke.
Bare jeg tager en lur, er hun over mig.
- Hun sover ikke om natten. - Jeg skal røre mig!
Skal jeg lave aerobic! Gid jeg snart dør. Så forstyrrer jeg da ikke.
- Hvor er de? Alt skal gemmes! - Hvad?
- Mine peberfrugter. - De ligger da i hjørnet!
Det er det, jeg siger... Jeg ikke kan se.
Og så vil du bo som blind på landet.
- Jeg hader Madrid! - Du kan ikke bo alene på landet.
Du må have en hjælp, der også kan gå tur med dig.
Ja, som roder i skabene og spiser min mad. Ikke tale om!
- Her er nogle peberfrugter. - Jamen, jeg har jo hushjælp.
- Sigøjnere kan ikke lave mad! - Jo, og hun kan stryge.
Paco siger, ingen stryger skjorter som hende.
Han har det næppe bedre i den krig end i sit hjem.
Mere budding? Du får lidt med i en bøtte.
- Du virker udslidt, Leo. - Du får også lidt blæksprutte.
Den krig! Som om vi ikke har nok at tænke på.
- Du får også lidt omelet. - Jeg beder for ham hver dag.
- Bed også for mig. - Ja, selvfølgelig, skat.
- Du beder ikke for mig. - Du er jo ateist.
Derfor kan du da godt bede. En kringle...?
Apropos, kan du ikke give et bidrag til landsbyen?
Naturligvis... Værsgo.
Og glem nu ikke knægtens fødselsdag i næste uge.
- Han skal ikke have noget. - Nye bukser var nu ingen luksus.
Han er en lille mand nu. Både flittig og meget artig.
Ikke som søsteren, der end ikke vasker sine trusser.
Som om bedstemor og niecen er lige gamle... Blæksprutte!
Leo, jeg holder hende ikke ud!
"De står over for en kvinde, der er skabt til angst. "
"Djuna Barnes. "
- Ja... - Leo, det er Angel.
- Angel...? - Fra avisen. Jeg kunne ikke vente.
Jeg læste de essays og bogen. Det var fantastisk.
- Kunne De lide det? - Meget.
- Nu må De ikke tage gas på mig. - Mig?
- Har De drukket? - Ja, og så lyver jeg ikke.
Find et pseudonym. "Smerte og liv" skal med i tillægget.
- Må jeg sige du? - Det må De gerne... eller du.
- Jeg elsker titlen "Smerte og liv". - Det stammer fra en sang.
Ja, "har jeg kun smerte at leve for, så lad mig ikke leve, skat."
Cubansk "feeling" og Djuna Barnes har mange fællestræk.
Det var netop det, jeg ville have frem.
Har du et forlag? Jeg kan hjælpe dig.
Jeg ville faktisk ikke udgive den.
Nå? Hvorfor har du så skrevet den?
Fordi jeg elsker at skrive.
Kom hen og lad os tale om tingene. Og undskyld det i formiddags.
Jeg er ikke så slem, men jeg kan til tider være en nar.
Godt, men så farvel.
- Ja... - Paco, det er mig.
- Leo, hvad er klokken? - Mange.
Det er jo næsten midnat. Jeg lå og sov. Vil du noget?
Ja, jeg er så glad og ville dele det med dig.
- Jeg bad om arbejde på El País. - Leo, sidder du og drikker?
Nej. Hvorfor?
Du virker lidt for munter så sent på aftenen.
- I Madrid er det ikke sent. - Det er det aldrig i Madrid.
- Men jeg er jo i Bruxelles. - Ja...
Så ringer jeg igen i morgen.
- Har du det godt? - Ja.
Ja, skat. Et stort kys fra mig.
Farvel igen.
- Oui...? - Hallo.
Må jeg tale med oberstløjtnant Francisco Arcos?
Han er ikke til stede lige nu. Hvem er det?
Hans hustru i Madrid.
Sig, jeg har ringet og bed ham ringe til mig.
- Ellers andet? - Nej, bed ham bare ringe.
- Forstået. Farvel. - Farvel.
Endelig, Leo.
- Se her... Anden udgave. - Udmærket.
- Jeg troede ikke, du kom. - Jeg havde travlt.
- Fik I den bog, jeg sendte? - Ja, vi fik den.
Men det er jo slet ikke Amanda Gris. Hvad skyldes det skift?
- Jeg må videre. - Hvorfor?
- Fordi jeg lever. - Jamen, salget falder jo ikke.
Serien hedder "Ægte kærlighed". Hvorfor skriver du om en mor -
- der opdager, datteren har myrdet sin far efter et voldtægtsforsøg?
Og moderen skjuler liget i kølerummet i naboens restaurant.
Det er ikke let at fjerne et lig, og moderen vil jo redde datteren.
- Vil du ikke gøre alt for din søn? - Det her er ikke børn, det er bøger.
Børn tager kun livet af os. Bøger skal genskabe livslysten.
Læserne vil glemme deres trængsler og drømme om et bedre liv.
- Kaffe? - Nej, tak.
Hvem drømmer sig til en ravnekrog? Førtidspensionister, levende døde...
Hvem lever sig ind i en person, der tørrer røv på et hospital?
Svigermoderen er junkie, sønnen bøsse, og så falder hun for negre!
- Er du blevet gal, Leo? - Sådan er virkeligheden, Alicia.
Virkelighed! Vi har virkelighed nok hjemme.
Virkelighed får vi i aviser og tv. Og hvad fører det til?
Al den virkelighed er ved at ødelægge landet.
- Virkeligheden burde forbydes! - Alicia, hids dig ned.
- Vi gør ikke din søn til narkoman. - Det rager ikke dig!
Apropos, gav du forleden min søn 5000 pesetas?
Jeg aner da ikke, hvem han er.
Han kender dig, siger han. Han har set dig her.
Den er bitter! Så stjal han dem nok fra mig. Utroligt.
Han sværger på, han fik dem for at hjælpe dig støvlerne af.
- Han finder på hvad som helst. - Er det din søn? Så passer det.
Det lyder så latterligt, at jeg troede ham.
Hvis Alicia begynder at snakke om stoffer, får det aldrig ende.
Ja.
Leo, vi har taget dig ind for at få kærlighedsromaner.
- Bogen har en kærlighedshistorie. - Det opdagede jeg ikke.
Restaurantens ejer kan ikke glemme sin fraskilte kone.
Han får myrdet svigermoderen, så konen kan gå til begravelse -
- så han kan vinde hende tilbage.
Netop.
Får man hustruen tilbage ved at myrde hendes mor?
Tror det eller ej, men det skete faktisk i Puerto Rico.
Du tager røven på mig.
Nej. Men jeg er ked af, I ikke kan lide bogen.
- Øjeblik. Vi har et problem, Leo. - Meget alvorligt!
I henhold til kontrakten skal du levere -
- fem kærlighedsromaner om året i tre år... Hør godt efter.
"Kærlighed og luksus i storslåede miljøer og kun antydning af sex."
"Vintersport, høj sol, pæne miljøer, politikere, ministre og yuppies."
"Intet om politik og ikke antydningen af social bevidsthed."
"Gerne børn uden for ægteskab og lykkelige slutninger."
Kontrakten udpensler også dit forskud og dine betingelser.
Vi må ikke afsløre dit rigtige navn.
Vi må ikke bruge fotos eller interviews.
Vi har accepteret det hele, Leo. Og vi har opfyldt det.
- Det har du ikke. Det er problemet. - Problemet er farven.
Leo, tal tydeligt.
Mine lyserøde romaner bliver mere og mere sorte for hver side.
Vrøvl! Du har tyve års erfaring. Det glemmer man ikke uden videre.
Alt kan ændre sig uden videre. Jeg er gået.
Leo, vil du gøre et nyt forsøg, inden Tomás stævner dig for kontraktbrud.
Tænk på lejligheden, din frihed, de eksotiske rejser, læbeløft -
- dine fedtsugninger, din fattige familie, din anonymitet.
- Farvel, Alicia! - Nu ikke det der beskidte spil, Leo!
Beskidt? Jeg er bare ligefrem og oprigtig.
Også selvom det ikke står i kontrakten.
Din advokat kan forklare, hvad det indebærer.
Leo, gå ikke! Hvis der bliver en sag, kommer det ud, du er Amanda Gris.
På den anden side er det ikke så dårlig reklame for en ny serie.
Fed skandale! Vi afslører hende og hendes ægteskab. Vi kører sagen!
"Om Amanda Gris ved jeg bare, hun skjuler sig bag pseudonym. "
"Vi ved ikke, hvordan hun arbejder. "
"Skriver hun i hånden eller på maskine?"
"Truman Capote talte om forfattere og maskinskrivere. "
"Vi ved ikke, om hun overhovedet kan skrive på maskine."
"Hun er god til fiktion, men det er ikke nødvendigvis kunst. "
"Med fiktion mener jeg løgn. "
Jøsses!
- Hvem der? - Leo, åbner du lige?
Jeg er på vej ud. Hvorfor ringede du ikke?
- Du var optaget. - Kunne du ikke vente?
- Næ, men jeg kan da også bare gå. - Kom ind.
- Hej, Leo. - Hej, Betty.
Du må undskylde, men jeg har et kæmpe problem.
Også jeg. Vi kan jo udveksle dem som glansbilleder.
- Tak! Jeg troede, vi var venner. - Du kan jo spørge, hvad det er.
Det nåede jeg ikke, men kun du kan jeg tale med om Amanda Gris.
Men nu du siger det, virker du underlig. Hvad er der?
Kom og sæt dig. Hvad er der galt?
Det kan jeg ikke fortælle. Det er faglige problemer.
Huhej, hvor det kører! Lad os tage en drink.
- Telefonen... - Hvad?
- Kan du ikke høre telefonen? - Jo, men lad mig lave den drink.
- Skal jeg tage den? - Nej, lad bare mig.
Ja... Sikke en overraskelse.
Ja, hun er lige kommet. Du får hende nu.
Leo, det er til dig.
Her.
- Hvem er det? - Leo...
Paco! Hvorfra ved du, jeg er her?
Du var ikke hjemme, så jeg tænkte, du var hos Betty.
Det må jeg sige!
Du siger jo, jeg skal prøve at opspore dig overalt.
- Nemlig! - Er der sket noget særligt?
Ja, det er et morads. Men fortæl mig, om der er klipper.
- Selvfølgelig. - Mange?
- Her ligner det Grand Canyon. - Ja... Hvad er der sket?
Jeg har brudt med forlaget. Det er lidt indviklet.
- Du har nok ikke tid. - Nej, ikke nu.
Men om tre dage kan du sige det til mig personligt.
- Hvad?! - Ja, jeg har fået orlov et døgn.
- Er det sandt? - Ja.
Jeg længes sådan efter dig! Denne gang skal det nok gå.
- Ikke som min tur til Bruxelles. - Forhåbentlig.
- Leo, skat, du skal ikke græde. - Jeg græder af glæde.
Nu græder jeg ikke mere. Kan du se, jeg kan beherske mig?
- Ja. Du må hilse Betty. - Jeg skal hilse fra Paco.
- Hils igen. - Jeg skulle hilse.
- Hvordan går det? - Hun har problemer.
- Hvad? - Aner det ikke. Han spørger til dig.
- Jeg har fået nok. - Hun har fået nok. Også på jobbet.
- Det lyder sådan. - Nå, men jeg smutter. Kys til dig.
I lige måde, skat. Masser af klipper.
- Pudsigt, at Paco ringer hertil. - Du er jo den eneste, jeg omgås.
- Kommer han? - Ja.
- Om tre dage. - Så må I have afklaret situationen.
Du må ikke begynde at skændes. Prøv at lytte til ham.
- Opfør dig som en voksen. - Der bliver intet skænderi.
Hvad betyder det med de "klipper"?
Du spurgte, om der var "klipper" i Bruxelles.
Det er vores kode for "jeg elsker dig".
For år tilbage som nygifte spadserede vi en tur -
- og så en reklame for VVS-firmaet Klippen.
Deres slogan var: "Jeg elsker dig! Klippen".
Siden har vi i telefonen, når andre ikke skal forstå det, sagt "klipper".
Det betyder, vi elsker hinanden.
- Frue... - Jeg er her, Blanca.
Jeg fandt den. På renseriet sagde de, de fik den for to uger siden.
Jeg husker intet, som du ved, Blanca.
Jeg kan heller ikke finde onyx-øreringene.
- De må da ligge i kommoden. - Prøv om du kan finde dem.
Jeg kan ikke lide, smykkerne forsvinder.
Her kommer jo ikke andre end mig.
Paco!
- Leo, det er Angel. - Åh, nej!
- Kommer du? Jeg må have svar. - Hvor er den trådløse?
Jeg læste et interview til weekendavisen, at Bigas Luna -
- skal lave en film, der minder om din "Fryserummet".
- Det er Angel. - Du lyder sær.
Jeg taler håndfrit.
Kender du manuskriptforfatteren Juan José Burés?
Næ...
Han har skrevet et manus, der ligner din bog. Bigas Luna skal instruere.
- Sikke nu et tilfælde. - Måske er det et plagiat.
Næppe. Det er kun dig, der har læst min bog.
- Du har vel sikret ophavsretten? - Næ.
- Har du ikke? - Jeg ville jo ikke have den ud.
Jeg forstår dig ikke, Leo.
- Det er vel ikke dig, der plagierer? - Mig?
Jeg er ligeglad, bare vi ikke rammes.
- Godt, men vi ses. - Jeg fik ikke noget svar.
Det har du ret i. Jeg kommer forbi.
De øreringe er der altså ikke.
Goddag. Miguel Yuste nummer 40.
Han trykte den! "Kan Amanda Gris skrive på maskine? Paz Sufrategui."
"Amanda Gris, den lyserøde romans Alexandre Dumas. Af Paqui Derma."
Hvem er Paqui Derma?
- Velkommen, Paz Sufrategui. - De må ikke vide, det er mig.
Tak, fordi du tog artiklen. Det gjorde mig glad.
- Hvem er i øvrigt den anden? - Paqui Derma?
- Til tjeneste. - Det er løgn!
Overdriver jeg? Er jeg ikke så dum?
- Det er alvor for Amanda Gris. - Du tager hende da ikke alvorligt.
I morgen er der en skrigekonkurrence, du må dække.
- Det er kosteligt. - Det kan jeg ikke.
Vil du hellere dække de lægestuderendes demonstration?
Jeg får travlt. Min mand kommer hjem.
- Der er altså en mand. - Ja.
Noget måtte jo skille os... "En afgrund" ville Amanda Gris sige.
Det her ligner Billy Wilders "Nøglen under måtten".
I den faldt Shirley MacLaine for en, hun troede, hun elskede.
Men hun elskede faktisk en anden.
Jeg er forelsket i den, jeg mener, jeg er forelsket i.
- Blanca, hvordan ser jeg ud? - De er søreme da sexet!
Synes du? Jeg ved snart ikke...
- Paco! - Nej, det er Antonio.
Når Paco kommer, går du. Du har fri til i morgen eftermiddag.
- Om eftermiddagen øver jeg. - Så kom i overmorgen.
- Jeg vil være alene med min mand. - Ja, og blive godt gennembollet!
- Alle venter på dig! - Lad dem vente. Jeg arbejder.
Hvem i helvede tror du, du er?!
- Arbejdet er det vigtigste. - Din søn bør komme i første række.
Hvad nu? Jeg hørte et slag.
Jeg må bede Dem om noget. De må få hvad som helst.
- Lyt ikke til ham. - Klap i!
- Tal ikke sådan til din mor. - Om forladelse.
Du gør mig mere nervøs, end jeg er. Jeg må have en drink.
- En drink, Antonio? - Ja, tak.
Vi venter alle. Der kommer en stor impresario. Vi mangler bare mor.
- Hun har selv rigeligt at tænke på. - Skal hun med på scenen?
- Hvad venter du så på? - Hun er nervøs for, hun er ovre det.
- Min paella er ikke færdig. - Lad mig om det.
De glemmer det sikkert.
Smut nu. Der mangler bare ris, ikke?
Hvis herren kommer inden, så læg sølvpapir over.
- Han vil gerne have den varm. - Held og lykke!
- I lige måde. - Tak.
Ikke flere drinks!
Lad mig nu lige lukke døren.
Jeg kunne stå sådan her hele det døgn, du har orlov.
- Er Blanca her? - Nej, vi er alene.
- Hvor går du hen? - Jeg må have strøget nogle skjorter.
Det kan jeg ordne. Ikke så godt som hende, men...
- Vil du stryge, mens jeg er her? - Næ, helst ikke.
- Se, hvad jeg har lavet. - Paella!
Den har jeg lavet.
Faktisk lavede Blanca den. Jeg tilsatte bare ris.
- Den er kold. - Det er jeg ikke...
Hvad?
- Jeg kan varme den i mikroen. - Jeg kan ikke lide opvarmet mad.
Om forladelse! Jeg anede jo ikke, hvornår du kom.
Du har jo for eksempel ikke gidet at ringe besked.
- Rolig, Det er da i orden. - Så giv mig et kys.
Jeg tager et bad. Jeg har gået i uniform hele dagen.
- Bagefter må vi tale sammen. - Jeg har så meget at fortælle.
Men det kan vente.
Nu må du i bad, når du så gerne vil.
Bagefter skal vi bolle. Så skal vi hvile.
Så skal vi bolle mere endnu. Og derefter får vi se...
Kom, lad mig hjælpe dig.
Sådan.
Rolig nu! Vi går i seng lige om lidt.
Du må stille mit begær, så jeg ikke kaster mig over hvem som helst.
- Det skyldes den fosfor. - Fosfor...?
De piller, jeg tager for hukommelsen.
Det øger vist sexlysten. Det ender nok med, jeg bliver pornoforfatter.
- Hvad er der, Paco? - Ikke noget.
Jeg får følelsen af, at du undgår mig.
Nej, men før vi går i seng, har jeg noget at fortælle.
- Hvad? - Tag det roligt.
- Jeg er rolig. - Nej.
- Så sig mig dog, hvad det er! - Så må du love at beherske dig.
- Hvem er ikke behersket? - Dig.
- ingen råben op, og ingen tårer. - Hvem råber og tuder!
Sig mig det!
Jeg har ikke et helt døgn. Om to timer skal jeg være på basen.
- Jeg skal med et fly til Split. - To timer!
- Ja, vi skal indsættes tidligere. - Det passer ikke!
- Konflikten er tilspidset. - Hvad er det, du siger?!
Leo, vær nu fornuftig. Som militærmand er det min pligt.
Som min mand har du visse pligter over for mig.
Vi var enige om at gemme de problemer.
Jeg er altså ikke gjort af stål, som man bare gemmer af vejen!
Hvorfor pokker vil du ikke prøve at forstå?
Der er intet at forstå. Dit job vejer jo tungere end mig.
- Jeg prøver at redde folks liv. - Hvorfor redder du ikke mit?
Leo, det er uskyldige mennesker, der sulter og myrdes i brødkøen.
De har hverken strøm, medicin eller håb.
- Det er jo mig, du taler om. - Sikke dog en fabelagtig egoisme!
Du kan ikke glemme dig selv bare et øjeblik.
Nej! Og du er en kæmpe lort -
- der bruger staklerne i Bosnien som undskyldning.
Du meldte dig til fredsstyrken for at flygte fra krigen herhjemme.
I den krig er jeg eneste offer.
Fra det øjeblik du gik ind i Nato-styrkerne -
- var du allerede gledet fra mig.
Du kunne være blevet i dit kontor i forsvarsministeriet, hvis du ville.
Ihvertfald til vi fandt en løsning på vores problemer.
Men du ville bare væk fra mig.
Hvorfor kan du ikke bare erkende det?
Svar mig!
"Jeg hader dig! Kunne jeg bare få det had til at vare evigt!"
"Det had er med til at få ham ud af mit liv. "
"Gud, jeg tror ikke på dig, men hjælp mig!"
- Går du allerede? - Ja.
Paco, jeg taler til dig.
Hvad er der?
- Skal du ikke have noget mad? - Nej.
Var der andet?
Ja! Af de to timer, jeg kan tilkomme, skylder du mig stadig 30 minutter.
Paco, jeg beder dig give mig i hvert fald et døgn.
Hvor som helst, når som helst, men snart.
Jeg klarer næppe et døgn på den måde.
Kan vi ikke tale roligt som voksne mennesker?
Nej.
Paco, før du går, må du sige mig hvor vi står.
Jeg ved det ikke.
Jeg må vide, om du vil redde vores forhold.
Det vil jeg trods alt gerne.
Skal jeg tolke den udvandring som et nej?
Nu må du ikke presse mig. Jeg kan ikke tale om det.
Den store strateg! Du skal være specialist i store konflikter.
Ja, men ingen krig kan leve op til dig.
Paco, jeg er måske tungnem og fatter ikke så meget.
Jeg beder dig svare én gang for alle!
Er der bare den mindste chance for at redde vores forhold?
Nej. Det er der ikke.
Leo, er du der? Du har måske travlt?
Det haster ikke. Jeg må bare lige tale med dig.
Ring til mig. Er du der virkelig ikke?
Leo... Leo, min skat, er du der ikke?
Jeg venter lige. Måske tager du den.
Mor...
Mor!
Jeg skændtes med din søster. Nu rejser jeg!
Jeg ville lige sige farvel. Jeg er så nedtrykt.
Mit blodtryk er ved at gøre mig vanvittig.
Ring til mig! Du skal ikke lytte til Rosa.
Er du der ikke? Jeg ville så gerne have talt med dig.
Jeg kan intet se. Hilsen fra mor.
Jesus!
- Skal jeg skifte kanal? - Ja, tak.
kom og lad os dele denne flaske
efter den sidste drink går vi
jeg vil kende smagen af din glemsel
uden dine hænder over mine øjne
i aften vil jeg ikke bønfalde dig mere
i aften må du gå for altid
hvor er det svært at slå hånden af dig
uden at jeg føler, at du ikke elsker mig mere
årene har ikke lært mig meget
jeg begår uafladeligt de samme fejl
endnu en gang skal jeg skåle med fremmede
og græde over den samme smerte
Al influenza vil Felipe helbrede fra nu af!
Felipe, stop! Nu skal du skæres op!
Jeg elsker dig. Klippen.
Leo, hvad er der med dig?
Leo...
Leo!
De studerende har et stort ønske
Giv os et job uden så meget snob!
Man slesker lidt her, man slesker lidt der.
Men slesker lidt frem, man slesker lidt tilbage.
kærlighed, jeg ved, du gerne vil
berøve mig alt håb
kærlighed, jeg ved godt, du også kan
berøve mig min sjæl
men, søde kærlighed
berøver du mig min sjæl
må du endelig også
fratage mig min smerte
tag, for Guds skyld, al min fortvivlelse
og også min klagesang
søde kærlighed, hvis du ønsker, jeg skal leve
så sørg dog for, at jeg kan føle min sjæl
hvis du ikke efterlader mig andet end smerte
søde kærlighed, så må du ikke lade mig leve
Godmorgen. Hvordan går det?
Elendigt. Hvad laver vi her?
Vi får morgenmad i min nye lejlighed.
- Jeg husker intet. - Jeg husker alt.
- Og jeg vil afpresse dig. - Afpresse?
Prøv lige at kaste et blik ud.
- Jeg drak vist for meget i går. - Ja.
Du afslørede din hemmeligheds blomst, som Amanda Gris ville sige.
Glem, at jeg er journalist. Jeg tier stille på én betingelse.
Hvad?
Det i går må du ikke forsøge igen.
Og du må dele din hemmelighed med mig.
Er det i orden?
Ja.
- Leo! - Betty! Du skræmte mig.
- Nu må du holde op! - Hvad laver du her?
Jeg har ledt hele natten. Hvorfor ringede du ikke?
Jeg har ringet til hospitaler og politi. Overalt!
- Råb dog ikke sådan. - Vil du have en øl?
- Nej, tak. Jeg drikker ikke mere. - Og du, Betty?
- Du må have noget beroligende. - Jeg tog alle pillerne i går.
Jeg tænkte nok, du tog et helt glas.
Kun et halvt. Men jeg vil helst ikke tale om det.
Nej, du vil aldrig tale om det, og vi andre må heller ikke.
Er der noget, du ikke har fortalt?
Om der er noget, jeg skjuler? Undrer det dig ikke, jeg er her?
Hvor har jeg nøgler fra? Paco!
Det undrede dig heller ikke, han ringede, da du besøgte mig.
- Ringede han ikke til mig? - Nej.
Hvordan får man dig til at vågne op?
- Hvornår indser du sandheden? - Når I ikke skjuler den for mig.
Hvem vover det, når et par støvler får din verden til at smuldre?
Hvad laver du?
Paco har tit prøvet at få dig i tale.
Men længe inden hyler du op. Paco er ikke så ond.
- Hvorfor har du tiet? Du er ekspert. - I hvad?
Dårlige nyheder. Du underviser sågar læger i det.
- Jeg siger det jo nu. - Ja.
Nu er det sagt. Så kan du godt gå.
Nej. Jeg går ikke.
Jeg har faktisk også slået op med ham... for din skyld.
Da han kom i aftes, fortalte han om jeres skænderi.
Jeg spurgte, hvordan han kunne forlade dig i den tilstand.
Han hævdede, at du altid var sådan.
Jeg kender dig jo, og kunne sætte mig ind i, hvordan du havde det.
Jeg bad ham om nøglerne og tog derhen, så du ikke var alene.
Da jeg så opkastet og det tomme pilleglas, blev jeg meget bange.
Du aner ikke, hvor urolig jeg har været.
Ved han det?
Ja.
Han ringede i formiddags fra lufthavnen, før han tog flyet.
- Er det sandt, han skal til Split? - Ja.
Han må være ankommet.
Hvor længe har I været elskere?
Fra et par måneder før han tog til Bruxelles.
Paco kom hen til mig.
I var røget ud i en krise, og han holdt ikke ud at se dig lide.
Han elskede dig ikke mere, men kunne ikke få det sagt.
Han opsøgte mig som din veninde og som psykolog.
Men netop fordi vi er venner, ville jeg ikke tage ham som klient.
Jeg anbefalede en kollega. Jeg ved ikke, om han brugte ham.
Paco blev ved med at opsøge mig.
Han havde behov for at tale med en ven.
Uden at vi vidste hvordan -
- lå vi pludselig en dag i hinandens favn.
- Telefonen... - Ja, det hører jeg.
- Tager du den ikke? - Nej.
Tag den bare. Det er jo til dig.
Sig, at jeg er dukket op og ved det hele.
Men vent til jeg er gået ud.
- Ja. - Leo, er det dig?
- Nej. - Det er Leos mor.
- Sig, at jeg må tale med hende. - Nu kommer hun.
Leo.
Det er din mor.
Tak.
- Mor, jeg ville netop ringe. - Det er den rene elendighed!
- Leo! - Ti så stille!
Nu tager jeg hjem. Kun dér kan jeg finde ro.
Jeg tager med, mor. Jeg henter dig, så kører vi sammen.
- Tager du med? Herligt! - Vi har ikke smidt hende ud.
- Jo, din mand. - Han har ikke smidt hende ud.
Når han er hjemme, vil han bare have lov at drikke.
- Så siger hun drukmås! - Det er han jo!
- Det aner du intet om. - Nej, du aner intet!
Skal jeg så bare sidde her og holde mund?
Hun behandler mig som en hund!
- Rosa og mor, råb ikke sådan op. - Du må ikke råbe, Rosa!
- Jeg kommer. - Hit med den telefon!
- Leo... Hun lagde på. - Hvad er der mon?
- Hun lød så underlig. - Og du tager livet af mig.
- Tager du ikke med på landet? - Hvad skulle jeg dog der?
Jeg kan ikke forlade dig med alle dine problemer.
Du gør mig vanvittig.
Ved du, hvem du minder om?
Søster Petra, Du er fuldstændig som hende. Må hun hvile i fred!
Det dér gale blik i de smukke øjne.
- Lidt omelet? - Nej, tak.
- Et stykke kotelet? - Jeg kan ikke have noget, mor.
Siden du begyndte på den kur, har du helt mistet glansen.
Jeg har ikke villet sige det. Angel, du må ikke gå på kur.
- Bare rolig. Jeg elsker mad. - Derfor holder du dig så godt.
Som barn var hun en lille prop.
Som nyfødt vejede hun 5200 gram efter en fødsel, der varede to dage.
Hun trak ikke vejret, men svigermor -
- en stramtandet kone, sagde: "Udenfor med pigen!"
Jeg protesterede. Der kan være iskoldt om vinteren.
Men hun insisterede, så pigen kom udenfor.
Hun begyndte at trække vejret og overlevede.
- Husker du det, Leo? - Selvfølgelig gør jeg ikke det.
Nej, jeg mener det dér digt om landsbyen.
sikke en smuk morgen, Leo solens stråler skinner
blomsterne udsender deres dufte, træerne suser i brisen
fra gren til gren flyver uden ophør -
- de glade små fugle, hvis triller henfører mig
man hører den blide brægen fra fåreflokke -
- der, som hvide snefnug, lyser op på engen
her står en lille hytte, hvor hyrderne bor
og dér et lille hus, hvidere end liljen
længere fremme en gård og ved siden af den en have
ved siden af haven et hus og ved siden af huset står kirken
højen er dækket af ege, sletten overstrøet med frugttræer
langs floden danner træerne kant har I ikke gættet det...?
Det er da min landsby!
Jacinta!
Jeg hørte en bil og tænkte, "det må være Jacinta!"
Hvordan går det?
Leo er også taget med.
Hvordan er det gået?
Jamen, hvad er nu det?
Rolig! Hun ramte ikke kantstenen.
- Rolig, Jacinta. - Åbn lige døren.
Luk op.
Tag det roligt. Det er ikke alvorligt.
Du har slet ikke rørt suppen.
- Hvad er der med dig, Leo? - Jeg er ved at blive gal, mor.
Nej, det er din søster, men ikke dig.
Jo, som dine søstre og Bedste.
- Gal... - På grund af Paco, ikke?
Det anede mig.
Sikke nu noget, min skat.
Så ung og allerede som en ko uden klokke.
- En ko uden klokke...? - Ja, fortabt og uden mål og med.
- Ligesom mig. - Som dig?
Jeg er også som en ko uden klokke, men i min alder er det mere normalt.
Det er derfor, jeg vil bo her i landsbyen.
Når en mand forlader os kvinder, fordi han dør eller er os utro -
- som jo kan komme ud på ét, så må vi tage tilbage, hvor vi er født.
Besøge vor skytshelgen, sidde i skyggen med nabokonerne -
- og bede sammen med dem, også selvom man ikke tror.
Ellers vil vi være fortabt som køer uden klokke.
- Mor... - Min skat.
Alt det, jeg har gjort for at du skulle få et godt liv.
- Hvad kaldes dem med stort hoved? - Kniplepinde.
- Og de andre? - Det er nåle.
Kender du udtrykket: "Jalousien er som nålen, der uophørligt stikker."
"Vil du kende til jalousi, så spørg bare mig.
Og mig, Pilar.
- Hvad blev der af Valentina? - Hun druknede sig i brønden.
- Selvmord? - Ja.
Hun lå der, til nogle murere fandt hende og hentede sønnen.
De fik hende fisket op.
- Det husker jeg slet ikke. - Jo, hun boede alene.
Hun fortalte de herligste historier, da jeg var barn.
Ja, men hun var jo alene.
Hun var nok lidt til en side...
Kan I ikke synge en sang?
Ellers bliver jeg så nedtrykt.
- Hvad er det nu, den hedder...? - "Jeg er fra Almagro".
Ja, syng den!
jeg er fra Almagro, fra Almagro med den frodige jord -
- hvor man laver kniplinger -
- og de herligste aubergineretter
her får man de herligste aubergineretter
jeg er fra Almagro -
- med den frodige jord
- Leo, der er telefon. - Til mig?
- Ja, hedder du ikke Leo? - Jo.
- Hvem er det? - Aner det ikke.
- Mand eller kvinde? - Det er en kvinde.
- Ja... - Leo, det er Alicia.
Alicia! Hvor har du mit nummer fra?
- Det fik jeg, sidst di afleverede. - Ja, det er også sandt.
Vi er vilde med de to sidste bøger.
- Det er bare ægte Amanda Gris. - Det glæder mig.
De er vist ved at optage en film, der er en ren kopi af "Kølerummet".
- Ja, det har jeg læst. - Er det ikke lidt for tilfældigt?
Det ved jeg såmænd ikke.
Tomás siger... jeg tror ikke på det, men solgte du den i et andet navn?
- Da i afviste den, røg den ud. - Og den er ikke blevet stjålet?
Nej. Men kan den være stjålet fra dig?
- Du fik den eneste kopi. - Hvem skulle stjæle den?
Din søn er jo narkoman. Han kan kopiere den på ingen tid.
- Jeg tog ikke engang ophavsretten. - Gjorde du ikke?!
- Næ, I syntes jo, den var elendig. - Selv det ringeste beskytter man!
Jeg spørger min søn, men lad os nu bare droppe emnet.
Hovedsagen er jo, at Amanda Gris er tilbage.
Ja, det er hovedsagen.
- Leo, hvor herligt! - Gav du forlaget mit nummer?
- Ja, jeg gav dem det. - De har modtaget to nye bøger.
- Dem har jeg bestemt ikke skrevet. - Det sagde du vel ikke?
- Nej, da! - Godt.
- Har du skrevet dem? - Ja.
- De blev vel ikke afvist? - Nej, de elsker dem.
- Men hvorfor har du intet sagt? - Jeg var bange for, du ville afvise.
Op med humøret. Nu er du fri. Hvornår kommer du til Madrid?
Meget snart. Paco har ansøgt om separation.
Ring til mig... Jeg længes så grusomt.
Jeg ringer. Men jeg kan ikke lide, du gør den slags bag min ryg.
- Angel, jeg vil nødig udnytte dig. - Jeg har før været "neger".
- Jeg har ikke brugt "negre" før. - Du vænner dig til det.
- Og du? - Jeg elsker lyserød litteratur.
Det må jeg sige! Hvor længe vil det more dig?
- Til din kontrakt udløber. - Du vil vel have noget til gengæld.
- Næ, kun hvis du insisterer. - Det gør jeg.
Så får du 20%, og jeg beholder resten.
- Kan det berolige dig? - Ja... Og du?
Jeg gør, som du vil.
Blanca!
Frue! De har da ikke sagt, De kom.
Og du har ikke sagt, du er kunstner. Jeg føler, jeg har udnyttet dig.
De har skam hjulpet meget.
- Mig? - Mere, end De tror.
- Blanca! Om forladelse. - Rosa!
- Kender I hinanden? - Ja, vi taler tit i telefon.
Hun holder mig opdateret. Hvornår kom du?
For lidt siden. Jeg tog direkte herhen.
Blanca, hvor var det bare fænomenalt!
- Nu overdriver du... Antonio. - Din søn!
- Ja, min søn. - Sig det ikke, sig det ikke...!
Antonio, kom og se, hvem der er her.
Hej.
- Er der noget? - Nej, intet.
Det passer ikke.
Derinde tabte du mælet, og nu er du ved at græde.
Er jeg så slem at være sammen med?
Du mindede mig om Paco. For tre år siden var vi i Athen.
Det er ikke Madrid. Der er meget få barer.
Vi gik i gaderne, og Paco begyndte at sparke til nogle papkasser.
Han blev som en dreng. Det er det eneste gode, jeg husker fra den tur.
Hermed er det helt forbudt at spille fodbold!
Fra nu af bliver det kun ballet.
Hvis en hushjælp kan danse -
- så kan jeg også.
Angel!
Kom du noget til?
- Det hele er ødelagt. - Hold nu op, Angel!
Så hjælp mig dog! Op med dig.
- Var det bedre? - Husker du "Casablanca"?
Første gang Ingrid Bergman træder ind på Ricks Cafe.
De sætter sig ved samme bord.
Bogart er stiv og udtryksløs af bevægelse.
Ingrid spørger, om han husker, sidst de mødtes. Det var i Paris.
Bogart svarer med stenansigt: "Den dag glemmer jeg aldrig."
Det var den dag, tyskerne gik ind i Paris.
"Tyskerne var klædt i gråt og du i blåt."
Du var klædt i blåt, da du flygtede fra dit liv og ramlede ind i mit.
- Jeg vil ikke huske den dag. - Jeg vil aldrig glemme den.
Angel, jeg kører dig hjem. Du er fuld.
- Bliv hos mig. - Nej, jeg må hjem.
- Alene? - Ja.
Du er blevet så stærk. Jeg holdt mere af dig, da du var skrøbelig.
Det er jeg stadig. Mine tasker står i bilen.
Jeg har ikke turdet bære dem op. Jeg er slet ikke stærk.
Men jeg må lære at bo der uden Paco.
Lad os tage en drink. Spiritus giver dig mod.
Nej. Jeg skal også lære at leve uden spiritus.
Uden Paco og uden spiritus. Jo før, jeg begynder, desto bedre.
Jeg tager den ikke!
- Ja. - Det er Antonio.
- Må jeg komme op? - Ja, kom bare.
- Hvad nu? - Mor bad mig aflevere noget.
Det skulle hun da ikke. Whisky!
Jeg har lagt det på hylden, men vi kan da lige tage en drink.
- Du vil da godt have en drink. - Ja, tak.
Jeg har altså ingen is.
- Sover De her i nat? - Ja, jeg vil gøre forsøget.
- Alene? - Ja. Hvorfor?
Skal jeg blive...?
Hold nu op. Tag nu din drink og smut. Skål!
- Først må jeg fortælle Dem noget. - Ja. Hvad?
Jeg har stjålet nogle ting.
- Hvad?! - Lidt smykker og småting.
- Mens jeg var væk? - Nej, De var her.
De var så glemsom, så jeg tog lidt.
I affaldet fandt jeg også den bog... "Fryserummet".
En ven skrev den ren og solgte den.
De er ved at lave den til film.
Ja, det har jeg læst. Så var det altså dig!
- Jeg er ikke tyv! - Nej, da!
Pengene gik til den opsætning. Jeg var træt af at danse flamenco.
- Har din mor også taget noget? - Nej, er De vanvittig?!
Hun vidste intet. Da hun opdagede det, blev hun...
- Den dag, Paco kom... - Ja.
- Da vi skændtes. - Ja, hun lavede paella.
Dagen før tog hun mig i at stjæle. Hun nægtede at optræde.
- Min mor holder meget af Dem. - Jeg holder også af hende.
Hun siger hver dag, vi står i dyb gæld til Dem.
Kom du for at betale den gæld?
Hvor mange gange skal jeg bolles, før gælden er udlignet?
- Hvor meget er jeg værd? - Sådan må De ikke sige.
- De får det hele, når jeg får råd. - Pyt, Antonio.
Pengene kunne ikke være investeret bedre end i det show.
- Mener De det? - Hvor er tilværelsen lunefuld.
Så ondskabsfuld og paradoksal.
Så uforudsigelig og til tider retfærdig.
Hvis De mener det... Skal jeg gå eller blive?
Gå, før jeg giver los og glemmer, jeg er en fabelagtig kvinde.
- Og mange tak, Antonio. - For hvad?
For at give mig mening i denne mørke tid.
Du har fået mig til at glemme Paco.
I et helt kvarter har jeg ikke tænkt på ham... Farvel.
- Dav. - Dav.
- Må jeg komme ind? - Sikke nu et spørgsmål!
Det minder mig om slutningen på "Rig og berømt".
De to forfatterinder, der skåler alene -
- fjernt fra omverdenen og foran kaminen.
Ja, men du holdt op med at drikke. De skålede, fordi det var nytår.
Giv en drink, så lader jeg, som om det er nytårsaften.
Kys mig. Hvis det er nytårsaften, vil jeg føle menneskelig berøring.
Og du er det eneste menneskelige her.